Barmčina
Barmčina (မြန်မာစာ – písaný jazyk မြန်မာစကား – hovorený jazyk) | |
Štáty | Mjanmarsko |
---|---|
Región | Juhovýchodná Ázia |
Počet hovoriacich | okolo 30 miliónov |
Klasifikácia | Sinotibetské jazyky
|
Písmo | barmské písmo |
Postavenie | |
Úradný jazyk | ![]() |
Jazykové kódy | |
ISO 639-1 | my |
ISO 639-2 | bur (B) mya (T) |
ISO 639-3 | mya |
Wikipédia | |
Adresa | my.wikipedia.org |
Pozri aj: Jazyk – Zoznam jazykov | |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/59/Idioma_birmano.png/220px-Idioma_birmano.png)
Barmčina je úradným jazykom Mjanmarska, ktorý spolu s čínštinou a tibetčinou patrí do sinotibetskej jazykovej rodiny. V Mjanmarsku je materinským jazykom približne pre 30,5 milióna obyvateľov a hovoria ňou aj menšiny v Kambodži a Thajsku.[1]
Klasifikácia
[upraviť | upraviť zdroj]Barmčina je súčasťou tibetsko-barmskej vetvy sinotibetskej jazykovej rodiny. Je to jazyk so starou literárnou tradíciou.
Dialekty
[upraviť | upraviť zdroj]V súčasnej barmčine rozlišujeme tri dialekty: centrálny, arakánsky a tavojský. Z nich je najpoužívanejší centrálny dialekt, na ktorom je založený aj spisovný jazyk. Arkánsky dialekt je rozšírený v západnom Mjanmarsku, zatiaľ čo tavojský v južnom. Rozdiely medzi jednotlivými dialektmi nie sú veľmi výrazné.[2]
Fonológia
[upraviť | upraviť zdroj]Tóny
[upraviť | upraviť zdroj]Barmčina je tónový jazyk. Každú slabiku charakterizuje istý tón, ktorý má schopnosť rozlišovať význam. V súčasnej barmčine poznáme tri tóny: vysoký rovný, stredný rovný a nízky klesavý. Zvykne sa k nim uvádzať aj štvrtý – neutrálny tón, ktorým sa vyslovuje neprízvučná slabika vo viacslabičnom slove.
Štruktúra slabiky
[upraviť | upraviť zdroj]Pre slabiku v barmčine platí presná štruktúra: na začiatku môže stáť len spoluhláska, na druhom mieste polosamohláska, na treťom monoftong alebo diftong a na konci je nosovka alebo ráz. Nevyhnutnou zložkou slabiky je slabikotvorná samohláska (monoftong).[2]
Písmo
[upraviť | upraviť zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/55/Burmese_script_sample.svg/220px-Burmese_script_sample.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f7/Vendeurs_de_plantes_m%C3%A9dicinales_vers_Kyaiktiyo_Paya.jpg/220px-Vendeurs_de_plantes_m%C3%A9dicinales_vers_Kyaiktiyo_Paya.jpg)
Barmské písmo bolo prevzaté od Monov, ktorí používali istý druh juhoindického písma. Monské písmo pochádza z písma pallava, odvodeného od písma bráhmí. Najstaršia písomná pamiatka je z roku 1074.[2]
Gramatika
[upraviť | upraviť zdroj]Väčšina lingvistov pokladá barmčinu za monosylabický jazyk.[2] Napriek tomu, že pôvodné jednoslabičné slová sa využívajú na tvorenie viacslabičných výrazov, má viacslabičnosť barmčiny iný charakter ako v indoeurópskych jazykoch. Viacslabičné výrazy sa tvoria afixáciou aglutinačného typu, čiže pripájaním jednoznačných, zreteľne oddeliteľných prípon k nezmenenému koreňu.
Slovesá sa v jednotlivých osobách nečasujú. To, o ako osobu ide, vyplýva z kontextu. Pre barmčinu je bežný slovosled podmet – predmet – prísudok. Prísudok stojí vždy na konci vety.
Slovná zásoba
[upraviť | upraviť zdroj]Veľká časť slov z oblasti náboženstva, kultúry a vedy pochádza z jazyka páli. Mnoho slov je vypožičaných z mončiny, menej zo sanskritu. V dôsledku britskej nadvlády v Mjanmarsku (1824 – 1948) mala na barmčinu výrazný vplyv aj angličtina. Ide najmä o výrazy z politiky, ekonomiky, vedy a techniky.[2]
Nové slová vznikajú spravidla afixáciou (pridaním predpony alebo prípony) a kompozíciou (skladaním).
Referencie
[upraviť | upraviť zdroj]- ↑ ONDREJOVIČ, Slavomír. Od hovoriaceho stroja k sociálnej lingvistike: kapitoly z jazykovednej historiografie. Bratislava : VEDA, 2000. Dostupné online. ISBN 8022406082. S. 79.
- ↑ a b c d e GENZOR, Jozef. Jazyky sveta: história a súčasnosť. 1. vyd. Bratislava : Lingea, 2015. 686 s. ISBN 978-80-8145-114-0. S. 362 – 363.